Kalla mig Ishmael...
För några år sen var jag pank och ville ge mig ut på sjön.
Närhelst jag blir dyster och på dåligt humör-
-när själen känns tung, vet jag att det är dags att gå till sjöss igen.
Välj vilken stig som helst - alla leder till vattnet.
Vattnets magi lockar alla män bort från land-
-och leder dem över bergen, längs åar och floder till havet.
Havet - där varje man som i en spegel möter sig själv.
Jag kom fram till New Bedford-
-en stormig lördag, sent på året 1841.
- Rom. - Hur mycket?
En penny för varje streck.
- Cape Horn-måttet kostar en shilling. - Fyll på för en shilling.
Du behöver väl rum?
Du har väl inget emot att dela säng med en harpunerare?
Ska du ut på valjakt? Då behöver du tillstånd.
- Du är väl inte från New Bedford? - Nej.
- Då behöver du tillstånd. - Av oss. Männen från New Bedford.
Havet är vårt.
Och valen är vår!
Ingen annan får döda den utan vårt tillstånd.
- Motsätter du dig det? - Nej.
Bra. Då har du vår tillåtelse att segla på havet.
Vi skålar för grabben! Och stora valar!
- Kan valar göra så där? - Valar kan göra allt!
En val kan hoppa upp som en jordbävning och landa som ett berg.
En val kan krossa spanten på ett fartyg och svälja besättningen!
Tro mig, om Gud vore en fisk, skulle han vara en val.
Ahab...
- Vem är Ahab? - Kapten Ahab!
- Vem är kapten Ahab? - Ja, du... Ahab är Ahab.
Musik!
Sjung!
Vem är harpuneraren jag ska dela säng med?
Han är inte bland dem. Han är vad man kallar mörkhyad.
Han kommer så fort han är färdig med att sälja sitt huvud.
- Sitt vad då? - Huvud.
Det är inte så lätt. New Bedford är redan mättat.
- Med vad då? - Huvuden!
Kom igen, grabben!
- Vänta! - Vem är du?
- Tala, eller jag döda dig! - Peter Coffin! Rädda mig!
Vad är det för rabalder?
Varför sa du inte att jag skulle dela säng med en kannibal?
Det trodde jag du visste. Jag sa ju att han sålde huvuden.
Säg åt honom att stoppa undan den där tomahawken eller pipan...
Sov gott.
Nåväl... Hellre en nykter kannibal än en drucken kristen.
I New Bedford finns ett valfångarkapell.
Få är de fiskare på väg till fjärran hav-
-som försummar att besöka det.
"Men Herren sände en stor fisk"-
"som slukade Jona. "
Skeppskamrater, Jonas synd bestod i att han inte lydde Guds befallning.
Han fann den vara alltför svår. Allt Gud vill att vi ska göra är svårt.
För att lyda Gud, måste vi icke lyda oss själva.
Men Jona begabbar Gud ytterligare genom att försöka fly från honom.
Jona tror att ett skepp ska föra honom till länder där Gud inte styr.
Han stryker omkring i hamnen som en tjuv ivrig att fly över havet.
När han stiger ombord gör sig sjömännen lustiga över honom.
Skeppet lägger ut.
Men snart är havet i uppror. Skeppet är nära att krossas i stormen.
Båtsmannen beordrar all last överbord. Lådor, balar och krukor...
Vinden tjuter och männen skriker. "Jag fruktar Herren", ropar Jona.
"Himmelens Gud som skapat havet och torra land!"
Återigen narrar sjömännen honom.
Förtvivlad ropar Jona till dem att kasta honom överbord.
Han visste att det var hans skuld att de drabbats av stormen.
Skåden nu Jona...
Kastad i havet som ett ankare...
... rakt i de fruktansvärda käftar som väntade på honom.
Den stora valen sluter sina elfenbenständer-
som ett fängelse kring honom.
Men Jona ber till Herren i fiskens buk.
Men lägg märke till hans bön. Han varken gråter eller klagar.
Han anser att straffet är rättvist. Han lämnar sig helt i Herrens händer.
Och även inifrån dödsrikets buk, grundstött på havets djupaste botten-
hörde Gud hans böner.
Och Gud talade till valen.
Och nerifrån det mörkaste havsdjup sköt valen upp mot solen-
och spydde upp Jona på torra land.
Och Jona, blåslagen och mörbultad...
... och med havets brus i öronen som i två snäckskal...
... lydde Guds befallning. Och vad var det?
Att förkunna sanningen där falskhet råder!
Ve den som gjuter olja på vågor-
som Gud har piskat upp till storm.
Ve den, som likt lotsen Paulus beskrev-
- predikar för andra, men själv kommer till korta.
Men fröjd åt den-
- som mot denna jordens stolta herrar-
står på sin rätt-
och förgör all synd-
- om han så skulle finna den under senatorers och domares mantlar!
Och evig glädje blir hans lott...
... som när han lägger sig ner för att dö säger:
"Åh Fader... "
"... dödlig eller odödlig... dör jag. "
"Jag har strävat efter att vara din... "
"... mer än att vara denna världens eller min egen. "
"Ändå är detta intet. "
"Jag lämnar evigheten i dina händer. "
"Ty vad är människan... "
"... att hon skulle överleva sin Gud?"
... och femtio.
Tre gånger jag räknar till femtio.
Många sidor. En stor bok.
- Känner du orden? - Ja.
Jag kan bilder. Den här valen... Kan du tala ord?
"Valens hjärta är större än röret i vattenverket vid London Bridge. "
"Vattnet i röret är inte lika tjockt och snabbt"-
- "som blodet som pumpas ut ur valens hjärta. "
Tack.
Queequeg... Vem är du? Varifrån kommer du?
Min far kung, jag hövding. Min farbror överstepräst på ön.
Sydväst, långt bort. Fartyg seglar förbi.
Jag tar kanot. Jag seglar. Jag simmar.
Jag klättrar rep. Jag gömmer mig. Fartyg tar mig långt bort. Många år.
- Se hela världen! - Märkligt.
Många kristna skulle avundas ditt ö-paradis. Vad ska du göra härnäst?
- Gå till sjöss. Och du? - Jag vill jaga val.
Jag med. Din båt, min båt. Jag äta samma mat.
Vi segla på samma vatten. Vi döda samma val.
Vi vänner. Samma blod, samma huvud, allt samma.
Vilket fartyg blir det, Queequeg? Tit-Bits? Det är inget dåligt skepp.
-Eller Devil-Dam? -Farligt.
Titta där!
Hon är utsmyckad med elfenben från alla sina offer.
Knapparna är gjorda av valtänder.
Och rorkulten är tillverkad av käkben från en val.
- Åhoj! Har vi besök?. - Vi söker Pequods kapten.
- Vad vil ni honom? - Vi funderar på att ta hyra.
- Jaså, det gör ni? - Ja, det vil jag.
- Driver du med mig? - Nej, jag föll bara in i språkbruket.
Vore jag inte kväkare och en fredens man, skulle jag ha gett dig en örfil.
Jag ser att du inte är från New Bedford. Har du fångat val förr?
Jag har gjort flera resor med handelsflottan.
- Varför vill du ut på valfångst? - Jag vill se hur det är.
Har du sett Ahab? Fartygets kapten? Släng ett öga på honom, så vet du.
Du ser en man som kluvits mitt itu-
- och satts ihop igen med hjälp av kaskelotben.
Hans utseende säger mer än någon predikan om människans dödlighet.
- Gjorde valen det? - En val stor som en ö.
Har du mod att kasta en harpun i gapet på en val och hoppa efter?
Om det skulle vara absolut nödvändigt.
Följ mig!
Bildad, den unge mannen vill ta hyra.
- Du har väl inte varit sjörövare? - Nej!
- Du mördade inte din förra kapten? - Verkligen inte!
- Han duger. - Vilken part ska han få?
- En sjuhundrasjuttiosjundedel räcker. - Inte på långa vägar!
Ni har ett generöst hjärta, men vi måste tänka på fartygets ägare.
Vi kan inte ta brödet från änkor och föräldralösa barn.
- Min förra lön var... - Han ska ha en trehundradels part.
"Samlen icke skatter på jorden... "
- Min förra lön var... - En sjuhundrasjuttiosjundedels part.
En trehundradels part. - Tacka mig inte, pojk. Jag är bara rättvis.
Vadan denna tvekan? Skriv på.
Jag tänker på kapten Ahab.
Var inte Ahab en elak kung, vars blod hundarna slickade när han dräptes?
Hör här. Kapten Ahab har inte tagit namnet själv. Skriv på nu!
- Och så mörkrets son, som är din vän. - Queequeg, stig fram.
- Vad säger du, Bildad? - Han kan näppeligen vara kristen.
Går du i kyrkan på söndagar? Kan du de tio budorden?
Dig måste vi ha. Ta pennan. Skriv på, så får du en sextiondedels part!
Valbåtskaggar - femton, gummirör - tio...
Kamrater, ska ni gå ombord? Har ni mönstrat på den båten?
Har ni mönstrat på Pequod? Stod det något om era själar i rullan?
Ni kanske inte har några. Har ni träffat Ahab?
- Vad pratar du för smörja? - Hans mor dog när hon fött honom.
Guds blixt slog ner i honom. Han spottade i kalken i kyrkan!
- Sa de vad som hände honom senast? - Jag vet att valen tog hans ben.
Men vet du verkligen alltihop?
Sa de att valen sargade hans själ? Nej, det gjorde de säkert inte!
Oss lurar du inte. Det är lätt att se ut som om man bär på en hemlighet.
En dag ute till havs ska ni vädra land där inget finns.
På den dagen går Ahab i sin grav, men uppstår igen.
Han står åter upp och ger tecken att alla utom en ska följa honom.
God morgon, kamrater. God morgon.
Gud bevare er!
- Hör du! Vad heter du? - Elijah.
Mitt namn är Elijah.
- En bibel? - Nej tack, jag har en.
- En bibel? - Tack.
En bibel?
Jaga inte för mycket på Herrens dag, men försitt inte ett tillfälle.
Upp i riggen!
Du där, skotten, till väders!
Bra cederplank har gått upp tre procent i år.
Upp med rårna!
- Smöret kostade 20 cent skålpundet. - Kom nu, Bildad!
Tre år är lång tid att vara borta. Gud bevare er.
Håll an!
Dra in landgången!
Undan!
Kasta loss!
Sätt toppseglen!
Upp i lovart!
Runt jorden!
Pequod stävade österut mot valrika vatten utanför Azorerna.
Besättningen kom från hela världen.
Från Grönland till Mombasa. Från Clyde till Kokovoko.
Flask, tredje styrman, körde med alla större än han själv.
Han tycktes hysa ett personligt agg mot valarna i synnerhet.
Så var det lilla svarta Pip. Hyttuppassaren från Alabama.
Förste styrman var Starbuck, vars kväkarsläkt var valfångare.
Han uppsökte inte faror. Hans mod var stapelvara likt kött och mjöl.
Det fick inte slösas bort i onödan.
Timmermannen lagade både båtar och brutna armar och ben.
Smeden Perth levde omgiven av gnistor.
Han andades in dem, de tog sig in i hans öron.
Men det störde inte Perth.
Han kunde inte få fler ärr.
Queequeg var förste harpunerare.
Indianen Tashtego härstammade från ett stolt krigarfolk.
Och Daggoo, som fått sin djärvhet-
-efter att ensam ha dödat ett lejon och ätit av dess kött.
Stubb var andre styrman.
Han skulle inte dra sig för att narras med djävulen.
Sorglöse, tokige, godmodige och kloke Stubb.
Men av vår härskare och diktator syntes intet till.
Ahab stannade bakom sin stängda dörr så länge det var dagsljus.
Det är han. Det är Ahab.
Ahab går ut i månens sken.
Märkligt...
Endast på natten... går han omkring på däck alldeles ensam.
Sanda det. Polera det med sten, säger de.
Och när man gjort det, så ska man göra om allt från början igen!
Skura, sanda och polera det.
Det blir ingen tid över till något ofog.
Plötsligt framträdde hotfullt en gestalt som var som gjuten i järn:
Kapten Ahab.
Hans breda gestalt vilade på ett vitt ben-
-snidat av valben.
Han kände inte vinden eller den salta luften.
Hans blick var fäst vid horisonten-
-och han tycktes märkt av hemsökelse och lidande.
- Mr Starbuck. - Sir?
Beordra alla akteröver.
Alle man akteröver!
Ni i masttoppen, kom ner!
Vad gör ni när ni ser en val?
Ropar "efter honom"!
- Bra. Och sen? - Sätter ut båtar och jagar honom.
- Vad sjunger ni när ni ror? - En död val eller en krossad båt!
Alla ni i masttoppen, lyssna noga nu.
Ni ska hålla utkik efter en vit val.
En val så vit och så stor som ett snötäckt berg!
Ser ni den här spanska gulddublonen?
Timmerman, räck mig din bästa slägga.
Den av er som hittar den vita valen åt mig...
... får den här gulddublonen!
Det är en vit val.
- Håll ögonen öppna efter den! - Kapten Ahab?
Är det den som slår egendomligt med stjärten?
Har den en ovanligt tjock stråle?
Sitter det många harpuner i hans skinn?
Ja, som korkskruvar! Harpunerna sitter vridna i honom.
Och han sprutar en tjock stråle.
Och han slår med stjärten som ett trasigt segel!
Död, karlar - ni har sett honom. Det är Moby Dick.
Kapten Ahab, var det inte Moby Dick som tog ert ben?
Jo, det var Moby Dick.
Han slet min själ och kropp itu, tills de blödde in i varandra.
Jag ska jaga honom runt Hornet-
den norska malströmmen-
- och helvetets lågor innan jag ger upp.
Det är det ni är här för.
Att jaga den vita valen över jordens alla hav-
- tills han sprutar svart blod och rullar upp med buken!
Vad säger ni? Jag tycker att ni ser modiga ut.
Ska vi ta i hand på det?
Ta fram ett stop toddy!
Harpunerare, hämta era vapen. - Styrmän, era spjut.
Sjöfarare, ställ er omkring mig-
- på det att jag må återuppliva en nobel släkttradition.
Drick och skicka vidare! Hela laget runt.
Ta djupa klunkar. Det bränner som djävulen själv.
Låt stopet gå runt. Det bränner som eld i er.
Räck mig det. Nu är det nästan tomt.
Styrmän!
Korsa era spjut.
Låt mig fatta krysset.
Känner ni? Blixten som slog ner i mig...
... slår jag nu in i järnet.
Bränns det, karlar?
Bränns det?
Harpunerare, ta av skaften och vänd upp fattningarna.
Drick nu, harpunerare. Drick och svär.
Må Gud jaga oss alla-
- om vi inte jagar Moby Dick till hans död!
Död åt Moby Dick! Död åt Moby Dick!
Moby Dick... Namnger de vissa valar?
Ja, stora, mordlystna valar som låtit tala om sig.
Valar som dödat tio gånger hundra män.
Valar som Timor Tim, Nya Zeeland Tom eller Morquan i Japanska havet.
Valar får stora namn efter stora illdåd.
Och störst av dem alla är Moby Dick.
En vit val, sa Ahab. Kan en val vara vit?
Han är vit. Vitare än all snö som någonsin fallit.
Han är en stor flytande gravsten av marmor.
Varhelst han simmar seglar sjöfåglar ovan honom. Fåglar vita som änglar.
- I vilka hav simmar han? - I alla jordens hav.
Det är kanske inte bara en enda val. Moby Dick är kanske hundra valar!
Då har alla krökta käkar och harpuner instuckna i det vita skinnet.
Många är de som jagat Moby Dick och kastat sin harpun-
- blott för att få smaka hans hämnd. Vissa påstår att de dödat honom.
Men han kommer alltid glidande i vattnet igen, stor och vit...
... och gåtfull. Odödlig, som de säger.
- Försöker du skrämma oss, Manxman? - Jag säger bara som det är.
Där blåser hon!
Om styrbords bog!
Där dyker hon!
Babord!
Fira ner båtarna!
Hissa storseglet! Lägg ut båtarna!
Flask, en dollar på att vi träffar först!
Jag sätter emot!
Ro på!
Ta i så att ögonen trillar ur!
Ta i så att ryggen går av! Ta i av alla djävlars krafter!
Ta i! Ro!
Ro så att årorna ryker!
Ta i!
Ro, kamrater.
Ro...
Ro... Ro, kamrater!
Långa, starka årtag!
Ta i så att lever och lungor sprängs! Sitter ni och sover?
Ro för glatta livet!
Bra... Det är bra.
Se så, ta i nu!
Ro!
Babord!
Man överbord!
Kapa linan!
Queequeg, min vän, händer sånt här ofta?
Ta i!
Så styckade vi vår första val och kokade späcket till olja-
-som skulle få lamporna att lysa och klockorna att ticka i hemmen-
-och kanske smörja en kungs huvud.
Och när vi till slut kastade valens barskrapade ben tillbaka i havet-
-var det ingen som sörjde.
Ljuset... Släck det!
Kapten!
- Starbuck. - Ja, kapten.
Det är sent. Ni borde gå till kojs.
Sova?
Kojen är en kista. Lakanen slingrar sig runt mig.
Jag sover inte. Jag dör.
Valen gav 85 fat olja. Alla tillslutna och magasinerade.
- Hur är vinden? - Nord-nordost och stadig.
Jag vill inte dröja mig kvar här. Vi ska till Stilla havet.
Sätt kurs mot sydost och Guinea-strömmen.
Aj aj, sir.
Mr Starbuck...
Har ni begrundat valarnas rörelser på de fyra haven?
Jag vet bara att de söker föda på olika ställen under året.
Se här...
Sjökortet är ritat efter loggböcker från valjaktens första början.
Det delar in haven i latituder och longituder.
Här är årets månader.
Här är fartygen som passerat-
- och vilka valar de sett. Storlek, färg och antal.
Och vart de var på väg.
Här kan man följa knölvalarna. Blåvalarna... rätvalarna...
Och kaskelotterna. Sjömil efter sjömil.
Jag känner deras färdvägar lika väl som ådrorna i min arm.
Menar ni att man kan förutse deras färd?
Lika tydligt som blodet pumpar i mina ådror.
Då kan vi följa dem och döda dem, och fylla vår last på rekordtid.
Det ska vi också, mr Starbuck.
När vi har tagit itu med vår främsta uppgift.
Och vad är det, kapten?
Han, mr Starbuck. Han.
Det som gäller för valflockar gäller även för enstöringar.
Om uträkningarna stämmer, så befinner han sig nu utanför Godahoppsudden-
- med hela Indiska oceanen framför sig.
Nästa månad passerar han Bengaliska viken. I mars Suluhavet-
på sin väg österut mot Stilla havet.
Jag ska vänta på honom... här.
Vid nymåne i april.
- Mr Starbuck?. - Jag måste meddela rorsman kursen.
Kom tillbaka, sir.
Varför så lång i synen? Vill ni inte döda Moby Dick?
Kapten Ahab, jag är för att döda vilken val som helst, det vet ni.
Men jag är här för att jaga val, inte för att delta i en privat hämnd.
Hur många fat spermacetiolja kommer er hämnd att ge oss?
Det handlar inte om pengar.
Det skulle bringa mig en stor belöning... här.
Att bli förbittrad på ett djurs naturliga beteende är blasfemi.
Blasfemi? Jag skulle hämnas solen om den kränkt mig!
Hör här, Starbuck. Alla synliga objekt är blott pappersmasker.
Ett outgrundligt, men intelligent väsen har format maskernas drag.
Den vita valen ansätter mig.
Han fyller mig!
Ändå är han blott en mask.
Det är det bakom masken jag hatar.
Det onda som har plågat och skrämt människan sen tidernas begynnelse.
Det som sargar och stympar vår ras.
Det dödar oss inte i ett slag, utan låter oss leva-
med halvt hjärta och halv lunga...
Gud bevare oss alla.
Besättningen är med mig, mr Starbuck.
Ni hörde dem svära eden.
Nu...
Vad säger ni?
Inte kan väl New Bedfords bästa valfångare-
- avstå från den främsta jakten av dem alla?
Jag säger er att jag är emot det.
Men ni behöver inte frukta Starbuck.
Låt Ahab rädas Ahab.
Räds er själv, min kapten.
Vi lämnade de vintriga haven och seglade söderut under solen.
Söderut, längs Afrikas kust-
-tills vi rundade Kap Horn och styrde österut-
-mot Indiska oceanen och vattnen bortom.
- Upp i riggen! - Aj aj, sir.
Så gjorde jag min första vakt i masttoppen-
-medan fartyget stävade fram.
Min tillvaro präglades nu av det rullande fartyget-
-ett liv avlägset människornas bekymmer på land.
Där blåser hon!
- Var? Hur många? - Styrbords bog, mr Stubb!
- Två stycken! Nej, fyra! - Vad gapar han om?
Sex... sju stycken! Och tre dussin till!
Titta! De måste vara hundra!
- Kom ner! Du har fått solsting. - Vid Gud, hundra stycken!
Tvåhundra valar!
Ta mig tusan, mr Flask! - Gör klart båtarna!
Ytterligare 40 fat, sir!
Åhoj! Kapten Boomer här. Får jag komma ombord?
Kom ombord.
Kapten Boomer, sir. Mitt fartyg heter Samuel Enderby och är från London.
- Ahab. - Kapten Ahab, titta där.
Vilken cirkus!
Kom igen! Ta tre till kapten Ahab och tre till mig!
Var inte orolig, jag ska inte förstöra ert skepp.
Den är bättre än kött och blod!
Bästa verktyget för att driva i märl- spik och banka vett i gröna sjömän.
Den lämpar sig särskilt väl för att öppna tunnor med rom...
Pip! Hämta rom.
Ni bär också elfenben. Landkrabborna vet inte vad de går miste om!
När jag fick den här elfenbensarmen kunde jag ha tackat valen.
En val tog armen till frukost. Djävulskt stor var han.
Han föste en tidvattenvåg framför sig och lämnade en tyfon efter sig.
Gammal och ärrad var han...
Kapten Boomer... Vilken färg hade han?
Han var vit, sir. Det var han. Vit som snö.
- Jag såg honom igen för en månad sen. - Ni dödade väl inte honom?
Nej, han gav sig i väg. Lika bra var det!
- Var såg ni senast den vita valen? - Utanför Godahoppsudden.
Han styrde nordost mot Madagaskar.
Starbuck!
Hörde ni? En vit val siktad utanför Godahoppsudden för en månad sen.
Mitt sjökort stämmer!
Han kommer att vara utanför Bikini i april!
Stoppa jakten! Ta upp båtarna och sätt segel.
- Men de fina valarna, då? - Upp i riggen!
Jag seglar inte med er. - Min båt!
Mr Starbuck, skär loss kadavret. Signalera åt männen att återvända.
Vad plågar er, sir?
Kapten Ahab, jag ber er tänka er för.
- Hissa storseglet! - Nej, sir.
Mr Starbuck, motarbetar ni mig?
Endast en Gud härskar över jorden, och endast en kapten över Pequod.
Sätt fart! Kapa linan!
- Flask! Vad betyder det? - Vi ska återvända.
Antingen är de galna eller så är jag blind.
Idioter! Ni skär loss min val!
Kom ombord. Vi sätter segel.
-Såg ni inte signalen? -Jo, sir. Det gjorde vi.
-Varför lyder ni inte order? -Det gör vi så fort vi hämtat oss.
Vädret är bra, ingen har fallit överbord och här finns fullt med val.
- Ni ska lyda order, oavsett. - Vi är bara lite uppjagade.
Vi är ju på valjakt och har fått smak på blod.
Vi skulle inte ens ha hört den sista basunen ljuda!
Hör mig nu. Kom ombord.
Vakna! Sätt fart!
Det här är en ondskans resa, det säger jag er.
Får Ahab som han vill, kommer ingen av oss att återvända hem igen.
Mr Starbuck, ni är bara beklämd.
Moby Dick må vara stor, men han är inte så stor.
Det är inte Moby Dick jag räds. Jag fruktar Guds vrede.
Guds vrede?
Det är vår uppgift att döda valar och ta vara på deras olja.
Utför vi den uppgiften korrekt-
- är vi mänskligheten behjälplig, vilket behagar Gud.
Ahab förnekar det.
Han avbröt vår rika fångst för att tillfredsställa sitt eget hämndbegär.
Han förvrider det som är heligt till något mörkt och meningslöst.
Han är en mörkrets mästare.
Ahabs röda flagga utmanar Gud.
Förhåller det sig på det viset, förstår jag att ni är lite modfälld.
Åt andra sidan är det inte mycket ni kan göra åt det.
Hör här...
"En kapten som använder skeppet för annat ändamål än det avsedda"-
- "gör sig skyldig till besittningstagande"-
- "och hans besättning har all rätt att frånta honom befälet. "
Det var magstarkt, vill jag lova.
Ta ifrån honom befälet? Betyder det "ta över"?
Ja, mr Flask.
Inte föreslår ni att vi ska göra det?
Ni är ute på farligt vatten, mr Starbuck. Tänk om!
Förstår ni inte att om vi lyder Ahab, så hädar också vi?
Vill ni riskera det, eller är ni med mig och åberopar lagen?
Ni får ursäkta, men jag har vakten.
Kaptener kan inte bryta mot lagen. De är lagen, i mina ögon!
Ahab är en bra kapten. Det finns inte nån i besättningen-
- som inte hellre får en spark av honom än blir adlad av drottningen!
Skriv då er sista vilja och ert testamente.
Bäst att göra det med ett skratt!
Skratt är bästa boten mot allt underligt i livet.
Medan vi styrde kurs mot Bikini höll sig Ahab mestadels i sin hytt.
Masttoppen stod tom mot himlen.
Inga rop "där blåser hon" skulle locka oss från hans enda mål.
Och när månen var ny i april ankom vi vattnet-
-där Ahab hoppades finna den vita valen.
Utkikar, sätt fart!
Bemanna utkikarna!
Gulddublonen tillhör den med skarpast blick!
Den är värd 16 dollar! Jag ska sikta den vita valen.
Jag ska bada i rom om jag får myntet!
Man överbord!
Sätt i båten!
- Han syns inte till. - Havet svalde honom.
Besynnerligt.
19 april 1842. Ahabs sjökort visar Moby Dick och nymånen tillsammans.
Men månen är inte längre ny, och den vita valen har inte synts till.
Sju dagar och sju nätter har han stått vakt.
Han äter på däck och sover stående. Hur mycket längre orkar han?
Ingenting rör sig. Ingenting.
Sen utkiken föll i havet rör sig varken vinden eller tidvattnet.
Ingenting.
Solen är som fastspikad på himlen som dublonen är på masten.
Du där, ta bort guldmyntet och kasta det i havet som lösen.
Då vaknar det kanske till liv och ger oss vind.
En sval vind. En sval vind...
Manxman, sluta!
Queequeg, vad gör du?
Ser morgondagen. Benen berättar allt.
Queequeg, vad är det? Vad ser du?
- Hämta timmermannen. - Vad vill du honom?
Timmerman!
Timmerman! Kom.
- Vad kan jag hjälpa dig med? - Vad kostar kista?
En kista? Två dollar räcker långt.
- Vänta lite! - Bygg kista. Två meter lång.
Rent trä. Tillverkad som finaste båt. Drevad och beckad.
Inget vatten får tränga in. Snidade hövdingfjädrar på locket.
- Två meter. - Queequeg, vad pratar du om?
Pengarna är dina. Sjökistan är din. Harpunen är din.
Farväl.
Vad... ? Queequeg, vad pratar du om?
Queequeg?
Queequeg! Hör på mig!
Säg något!
- Vad ska vi göra? - Det finns bara en sak att göra.
Bygga hans kista.
Queequeg...
Du måste äta.
Drick en klunk vatten, åtminstone.
Queequeg, om du fortsätter så här, så blir jag väldigt arg.
Jag förbjuder dig att dö!
Queequeg... Sådant uppträdande är inte kristet.
Det är rentutav hedniskt!
Queequeg, minns du eden vi svor?
Du lovade att följa mig, äta det jag äter, ta hyra på samma fartyg.
- Jag kräver att du håller ditt ord. - Jag har sett det här förut.
En dag vet de bara att döden är nära.
De ger bort sina ägodelar och tar farväl.
Och så sitter de ner och inväntar döden.
Mr Starbuck, kapten vill tala med er.
Sir?
Mr Starbuck, en ny order.
Stanna här till åtta glas i kväll.
Då sänker vi ner valbåtarna.
Sätt nordlig kurs.
- Och ror ut ur dessa vatten. - Aj aj, sir. Vid åtta glas.
Jag slår på trumman för dig, så du kan ge dig av, Queequeg.
Nu kan du ge dig av, Queequeg. Följ bara med tidvattnet.
Ge dig av nu, Queequeg.
Ge dig av i dag.
Han hör inget.
Queequeg ska ge sig av. Vet ni vart han ska?
Ända till Kokovoko.
Tillbaka till Kokovoko därifrån han kommer.
Queequeg, låt bli!
- Där blåser hon! - Gör det inte!
Där blåser hon!
Där blåser hon! Om styrbord.
Där blåser hon!
Det är han!
Är den verklig? Såg du den också?
Ja, vi kan alla se den. Men det måste inte betyda att den är verklig.
- I med båtarna. - Ska vi jaga honom nu, på natten?
- Sätt i båtarna! - Bemanna båtarna!
Han dök.
Ta in årorna.
Han är nära.
Han är väldigt nära.
Var beredda.
Där bryter han!
Fåglarna ger sig i väg. Jag förlorar honom!
Utan vind förlorar vi honom!
Det är ingen val, det är en stor vit gud...
Vänd om! Tillbaka till skeppet. Vi bogserar henne.
Långa dagar och nätter slet vi vid årorna-
-medan den vita valen gled fram-
-och ökade avståndet mellan sig själv och Ahabs hämnd.
Ett moln! Om styrbord!
Sätt kurs mot molnet. Vänd henne!
Mot molnet! Styrbord!
Ro - fort!
Ro oss in i vinden! Fort!
Ro på! Det är bra!
Du såg den vita valen först.
- Gulddublonen är din. - Ta den!
Vänta, hör på mig.
Den här mannen har fått sitt guldmynt.
Ni ska få ert... när Moby Dick är död.
På den dagen ska ni få min andel.
Mina tio procent av förtjänsten från den här resan!
Guld ska strömma ur Moby Dicks sår in i era händer!
För varje droppe av hans blod - ytterligare ett guldmynt!
Vad säger ni, karlar?
- Sjung ut! - De är alla mållösa, sir. Jag också.
Hurra för kapten Ahab!
- Pip, häll upp toddy till alla! - Ett fartyg om styrbord, sir.
Det är Rachel från New Bedford. Kapten Gardiners fartyg.
Kapten Ahab! Har ni sett en drivande valbåt?
Nej! Har ni sett en vit val?
Vi harpunerade honom, tio sjömil härifrån.
Inte död... - Ni har väl inte dödat honom?
Nej. Vi miste båten. Vi har sökt efter den i tre dagar och tre nätter.
Min son var i den båten. Tolv år gammal!
- Kapten Ahab, hjälper ni mig leta? - Som kristna kan vi inte vägra.
Jag vet att ni hjälper mig. Det måste ni!
Ni ska hjälpa mig!
Vägrar vi, kommer folk därhemma att spotta när de hör Pequods namn!
- Kapten Ahab, svara! - Kapten Gardiner!
Jag jagar den vita valen! Er sons mördare!
- Jag förlorar tid. - Tid? Jag har förlorat allt!
Jag följer efter er tills ni säger ja.
Fort - sätt i båten! - Jag kommer över till er.
Stopp! Jag måste ge mig av.
Adjö och farväl.
Gud hjälpe er, kapten Gardiner!
Må Gud förlåta er, kapten Ahab!
Sätt fyr under grytan.
Vi ska ha elden redo-
- att koka den vita valen till helig olja.
Smed!
Jag har en uppgift åt dig.
Ta dessa harpuner och spjut och smält ner dem.
Smid mig nya vapen som går djupt in och sitter fast.
Men doppa dem inte i vatten.
De ska döpas korrekt.
Vad säger ni, karlar?
Kan ni inbringa så mycket blod som krävs för att stålet ska härdas?
Lägg er egen vrede till min.
Ni blir kuggarna i mitt hjul.
Krutet som antänds av min fackla.
Svär vid hjärta...
... själ...
... kropp...
... liv och kärlek.
Som jag svär vid mitt liv!
Död åt Moby Dick!
Död!
Ror i lovart! Akterlig vind.
Ta rodret!
- Sir, ska jag reva seglen? - Nej, hon går bra.
Upp på storbommen! Brassa rårna!
Storbommen!
Ta i för allt vad ni håller!
Gör er förtjänta av ert salt!
Vi förlorar alla segel om vi inte släpper efter.
Mr Starbuck, vi ligger tre dagar efter Moby Dick.
- Gud har sänt oss den här vinden. - För att förgöra oss!
Byt ut de trasiga seglen. Sätt nya segel!
- Alle man till väders! - Aj aj, sir.
Upp i riggen!
Hon kommer att gå under.
Upp i riggen med er!
Till väders!
- Vi kan inte sätta mer segel nu! - Det måste vi!
Det går inte.
Masterna! Kapa dem!
Masterna måste kapas, annars går vi runt.
Kapa masterna!
Starbuck!
Släpp den!
Släpp den, sa jag!
Jag genomborrar dig!
Elmseld!
Må Gud vare oss nådig!
Ja, karlar...
Se!
Den lyser upp vägen till den vita valen!
Sålunda släcker jag...
... det sista av fruktan!
Sätt nya segel! Vi fortsätter.
Rör på påkarna!
Var är Pequods besättning?
Det finns inte någon jag känner bland 30 karlar.
Han har tagit era själar.
Se på dem. De är handskar. Ahab fyller dem. Ahab rör dem.
Ni måste medge att han genomskådade tyfonen.
Han såg den i vitögat och fick den att väja.
Ja, och han tog fatt i elmselden. Det är det bara Ahab som klarar!
Jag ser en galning frambringa fler galningar.
Om jag bara kunde bota galenskapen.
Store Gud, var är du? Ska jag?
Ta i!
Håll an!
Det är en fin dag, Starbuck. Himlen är klar.
Det var en sån här dag jag dödade min första val.
Fyrtio år... För fyrtio år sen och tusentals valjakter.
Varför denna jaktens galenskap? Detta kokande blod?
Varför trötta armen med åran, järnet, spjutet?
Jag känner mig gammal, Starbuck, och krökt.
Som vore jag Adam flera sekler efter förvisningen från paradiset...
Ställ er nära mig, Starbuck. Låt mig se in i ett mänskligt öga.
Det är bättre än att blicka mot havet eller himlen.
Kapten, för sista gången bönfaller jag er.
Låt oss lämna dessa vatten och bege oss hem.
Nog har de sådana här klarblå dagar i New Bedford?
Vad är det?
Vad är det för något namnlöst, outgrundligt och överjordiskt-
- som befaller mig, mot all mänsklig kärlek och längtan?
Som pressar mig vidare hela tiden.
Som tvingar mig att göra det jag i mitt hjärta aldrig skulle drömma om.
Är Ahab Ahab?
Är det jag? Gud? Eller vem - som lyfter denna arm?
Men om inte ens solen kan röra sig utan Guds osynliga kraft...
Hur kan då mitt hjärta slå och min hjärna tänka tankar-
- om inte Gud styr hjärtslagen och tankarna och livet-
och inte jag?
Vid Gud, vi snurrar runt, runt här i världen.
Likt ankarspelet där borta. Ödet är den hand som driver oss.
Och hela tiden denna leende himmel-
och detta oroliga hav.
Blicka ner i djupet-
och se den eviga slakt som fortgår.
Vem gjorde varelserna sådana att de jagar och dödar varandra?
Vart tar mördarna vägen?
Vem ska döma när domaren själv måste träda inför skranket?
Men det är en fin dag.
En klar himmel.
Vad plågar er, Starbuck?
Varför darrar ni?
För att jag inte har mod att döda er, och rädda fartyget från undergång.
I min ömklighet lyckades jag inte få manskapet med mig.
Än värre är att jag måste stå er bi till det bittra slutet.
Starbuck, ni är bunden till mig.
Det är oåterkalleligt.
Det bestämdes långt innan oceanen skapades.
Där...
Känner ni lukten vinden för med sig?
Jag vädrar land! En ö.
Ett korallrev. Grön mossa, snäckskal...
Lite av varje från alla hav han simmat i. Valen är en egen ö.
Elijah.
- Vad sa du? - Dagen vi avseglade. En man...
Elijah, hette han...
Han sa: "En dag ute till havs ska ni vädra land där inget finns. "
"På den dagen går Ahab i sin grav. "
"Men han reser sig och ger tecken. "
"Och alla... "
"... alla... "
"... alla utom en ska följa honom. "
Där blåser hon!
Se!
Masttoppar, fåglarna markerar platsen. Titta efter fåglarna.
Rorsman, håll kursen!
Bemanna båtarna!
- Gäller vadet än, Stubb? - Ja.
Nej, Pip. Stanna ombord. Du är kapten i min frånvaro.
I med båtarna!
"Kapten Pip. "
Såg ni honom? Såg ni hans puckel? Som ett stort, snötäckt berg.
Såg ni hur han glider fram? Majestätiskt!
Titta inte. Jag ser i ert ställe.
Såg ni spjuten i ryggen på honom?
Mina spjut. Mina!
Satta i honom för många år sen.
Det är bra! Ro på!
Ta i nu! Ro av alla krafter!
Ro på!
Långa, kraftiga årtag! Ta i så att ni spricker!
Moby Dick, blås du din basun! Spräng dina lungor!
Ro sakta nu.
Han dök.
Ta in årorna.
Stig upp nu, din vita val.
Visa oss din krökta käke!
Visa oss din fårade panna!
Stig upp!
Fåglarna!
Fåglarna! Där kommer han!
Efter honom!
Nu!
Hala in!
Lämna dem!
Dra hem! Närmare. Han får inte komma undan!
Vad är det för fel med dig?
Du ska dö!
Din förbannade val!
Ahab! Ahab!
Från helvetets hjärta genomborrar jag dig!
Utav hat spottar jag mitt sista andetag på dig!
Din fördömda val!
Nu räcker det. Tillbaka till Pequod.
Ser ni? Ser ni?
Ahab ger tecken åt oss. Han är död, men han ger tecken åt oss.
Efter honom, karlar! Efter honom!
- Efter den djävulen? - Moby Dick är en val!
En monstruös sådan, men alltjämt en val.
Vi är valfångare! Vi dödar valar.
Vi ska döda Moby Dick! Ro!
Ni hörde mr Starbuck.
Ni hörde! Är ni valfångare eller inte?
Ro, era fårskallar! Ro!
Du borde inte ha kommit tillbaka! Vi ska sprätta upp ditt grin!
Kistan.
Den drunknade Queequegs kista blev min livboj.
I en dag och en natt bar kistan mig över böljorna.
Så närmade sig ett fartyg. Det var Rachel.
Rachel som under sitt sökande efter sina saknade barn-
-fann en föräldralös.
Dramat är slut. Alla har de försvunnit.
Havet blev till en svepning-
för Pequod, hennes besättning och Moby Dick.
Endast jag överlevde för att berätta den här historien.